Сергей Есенин
Песен за кучката

Превод от руски: Иван Николов, 1984

chitanka.info

Една сутрин в свойта бърлога,

под рогозки и гнили греди,

легна кучката и в изнемога

седем рижи кутрета роди.

Тя до тъмно ги милва прилежно,

с език ги прилиза съвсем

и струеше топенето снежно

изпод топлия и корем.

Вечерта, когато пред прага

кокошата врява расте,

стопанинът мрачен наслага

в една вехта торба седемте.

Тя в дълбоките прести гази,

тича в неговата следа…

и как дълго раздипля талази

незамръзналата вода.

А когато пое да се връща,

своя хълбок пролиза добре

и луната над тъмната къща

заприлича на нейно кутре.

И към синята вис небесна,

заскимтяла, гледаше тя

как луната високо проблесна;

и зад хребета полетя.

И както бе срещала тихо

камък вместо залък, сега

очите и се забиха

като златни звезди в снега.

1915

Издание: Сергей Есенин. Стихотворения. Поеми. Издателство „Народна култура“, 1984

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.